(: SDR :)
În secolul XVIII, majoritatea oamenilor din lume,
din Franta în India, din Rusia în China,
au trait în umbra uriasa a unui conducator absolut.
Putini vazusera vreodata fata sau auzisera vocea conducatorului lor.
Nu au nici un drept sa-l tulbure sau sa nu fie de acord cu el.
Dar, pe 21 ianuarie 1793 a existat o pauza cruciala în istoria omenirii.
Ghilotina a pus capat vietii regelui Ludovic XVI al Frantei si erei de putere absoluta.
Un nou mod de gândire "bolborosea" in nordul Europei.
Noi o numim Iluminism, o vârsta a ratiunii,
în care lumina stralucitoare, clara a stiintei si învataturii au alungat umbrele superstitiei.
O epoca în care oamenii s-au ridicat si au cerut libertate si egalitate.
Dar pentru unii, Iluminismul insemna ca
omenirea putea indeparta pur si simplu tot ce s-a realizat înainte si a lua totul de la capat.
Si aceasta s-a dovedi a fi o greseala tragica.
În acest timp, au existat doua mari natiuni care s-au remarcat in Iluminism.
Ambele vroiau sa domine omenirea, si au fost dusmani înversunati:
Marea Britanie si Franta.
Influenta lor în lume va fi uriasa.
Nu întotdeauna buna si sigur nu asa cum s-au asteptat.
Si astfel Epocia Ratiunii, atât de calma, atât de interesanta,
a devenit fierbintea si sângeroasa Era a Revolutiei.
ISTORIA LUMII DE ANDREW MARR
REVOLUTIA
La inceputul sec. XVII, Italia era un loc
doldora de bani, gânditori, experimentatori si inventatori.
Locul unde a început Renasterea.
Puteti crede ca Iluminismul a stralucit aici în primul rând.
Si într-adevar, în 1609, un matematician cu gura mare din Pisa
a lansat o revolutie stiintifica.
Galileo Galilei l-a "târât" pe conducatorul Venetiei, dogele,
in punctul cel mai înalt al orasului.
Si-a dezvaluit noua inventie.
Galileo inventase telescopul.
Numai ca ideea nu era deloc a lui Galileo.
O luase de la un inventator olandez care tocmai sosise în oras.
Dar, numai în câteva zile, Galileo si-a facut propriile lentile experimentale,
si a ameliorat si îmbunatatit mult originalul.
Si astfel, cu tubul sau magic,
Galileo si-a dublat venitul si s-a transformat într-un fel de stea stiintifica.
Dar telescopul lui Galileo ii va duce de asemenea, caderea.
Ceea ceea ce el a vazut, a rasturnat una din convingerile centrale ale omului
despre Pamânt si locul lui în Univers.
Filozoful Greciei antice Aristotel, ne spune ca Pamântul era centrul Universului,
în jurul caruia se roteau Soarele, Luna si planetele.
Dar cu 60 de ani mai inainte, astronomul polonez Copernic
prezentase o teorie aparent brutala: ca Soarele era centrul Universului.
Telescopul îi permitea lui Galileo sa testeze aceasta teorie cu proprii ochi.
În primul rând, a observat patru luni care se roteau în jurul lui Jupiter si nu a Pamântului.
Apoi, a calculat ca Venus se misca în jurul Soarelui.
Galileo putea confirma acum ca acel Copernic avea dreptate:
Soarele, nu Pamântul, era centrul Universului.
Aceasta rasturna aproape 2.000 de ani de convingeri.
Biserica acceptase argumentul lui Aristotel.
Biblia spunea ca Pamântul era fix si nu poate fi mutat.
Si mai spunea ca omul era cea mai mare creatie a lui Dumnezeu.
Asa ca, evident, Pamântul era în centrul a tot.
Acum Galileo spunea ca aceste evidente nu erau adevarate.
De fapt, lucrurile stateau si mai rau: avea dovada.
Galileo a inceput sa scrie despre descoperirea sa.
Faima i s-a raspândit în toata Europa.
A fost comparat cu Cristofor Columb, un descoperitor de lumi noi.
Dar stia ca joaca un joc periculos.
Problema a fost ca era împotriva Contrareformei:
decenii de lupte ale papilor, pentru a zdrobi disidenta protestanta
si de a impune ortodoxia absoluta.
Gândeai prea departe si puteai fi în pericol de moarte.
În 1600, calugarul Giordano Bruno spusese ca Soarele era o stea si ca Universul era infinit.
Ultimul "tun liber" al bisericii, Bruno a fost ars pe rug pentru mai multe erezii.
Ultimele cuvinte ?
Nu. I-au trecut un cui de otel prin limba.
În 1633, în cele din urma biserica si-a pierdut rabdarea si cu Galileo.
A fost arestat de Inchizitia catolica.
Acuzatiile împotriva lui Galileo
s-au referit mai mult la autoritatea bisericii decât la astronomie.
Daca Biserica ar fi putut sa se insele cu privire la stele,
despre ce altceva ar fi putut sa se mai insele?
Îmbracat în hainele albe ale unui pocait,
Galileo a îngenuncheat pentru a-si auzi sentinta.
A fost judecat pentru: "banuit de erezie vehementa".
Cartile sale vor fi distruse si a fost condamnat la închisoare pe viata.
Dar cel mai rau dintre toate, i s-a cerut sa se lepede,
sa blesteme si sa renege public propriile opinii si sa nege ca Pamântul se misca.
Munca lui de o viata "i-a intrat inapoi pe gât"!
Dar totusi, la urma, a "scuipat" afara un pic din ea.
"Eppur si muove."
"Si totusi... se misca !."
Galileo a fost redus la tacere în Europa catolica din sud.
Munca sa a ramas pe lista de carti interzise a bisericii pentru 200 de ani.
Dar ideile lui Galileo s-au raspândit in nord,
în tarile protestante, ca Olanda si Marea Britanie,
unde libertatea de gândire a permis savantilor ca Isaac Newton, sa înfloreasca.
O era a Ratiunii nu ar fi înflorit niciodata sub cenzura bisericii.
Dar chiar si dincolo de raza de actiune a Bisericii Catolice,
gânditorii aveau sa se lupte cu un alt fel de autoritate.
Pentru ca era timpul absolutismului regal,
când monarhi care pretindeau ca au puterea absoluta decideau
de la Paris in Prusia, de la St. Petersburg la Viena.
Cei mai buni, gândeau despre ei însisi ca sunt moderni,
au construit palate magnifice si au atras în Iluminism gânditori ca Voltaire.
Dar, asa cum si europenii insisi au vazut,
cei mai mari monarhi absoluti nu au fost în Europa, totusi.
India era dominata de atotputernicii împarati musulmani moguli.
Sub Shah Jahan, Imperiul Mogul ajunsese la peste 100 milioane de locuitori.
I se spunea "Regele Lumii".
Când sosia sa, Mumtaz Mahal, a murit la nastere,
i-a construit un mormânt de marmura gigantic.
Taj Mahal este cel mai extravagant si mai frumos monument al iubirii din lume.
Dar este, de asemenea, si un simbol al puterii absolute.
Ca si monarhii absoluti care domninau în Europa,
împaratii moguli folosesc piatra pentru a-si afisa puterea.
Dar, Shah Jahan, a domnit peste curtea cu mintea cea mai deschisa
decât oricare alta din Europa, la momentul respectiv.
Bunicul lui Shah Jahan, Akbar cel Mare,
a început traditia extraordinara a liberalismului Mogul.
El a reunit, de exemplu, oameni de toate credintele,
suniti si musulmani siiti, hindusi si crestini,
si le-a spus sa argumenteze în fata lui
pentru a vedea daca detin adevaruri fundamentale în jurul carora omenii s-ar putea uni.
A fost, de asemenea, un mare patron al artelor.
Si ceea ce el ne aminteste, este ca absolutismul, atunci când are succes,
poate face descoperiri mari si nu numai în piatra.
Dar slabiciunea sistemului este
ca depinde total de caracterul celui care se întâmpla sa fie in varf.
Si o lupta la varf era pe cale sa înceapa.
Aceasta anihila orice gând la o Era Indiana a Ratiunii.
În septembrie 1657, Shah Jahan a cazut grav bolnav.
Fiul sau cel mare, Dara, era mostenitorul lui favorit.
Dara era tot cineva tolerant cu mogulii cu mintea deschisa.
Dar fratele sau, Aurangzeb, era foarte diferit:
un militar dur care vroia sa impuna strict versiunea sa de islam, in toata India.
Pentru aceasta, trebuia sa scape de fratele sau.
Dar a fost mai mult decât o lupta între doi frati.
A fost o lupta pentru viitorul imperiului si pentru toata lumea care traia în el.
În mai 1658, Aurangzeb marsaluia in Agra,
autoproclamandu-se împarat.
L-a închis pe tatal sau, Shah Jahan.
Aurangzeb l-a capturat pe Dara si l-a plimbat pe el si pe fiul sau pe strazile din Delhi.
L-a acuzat de erezie si l-a condamnat la moarte.
Pâna acum, foarte sinistru.
Dar nu era o problema atipica cu care se confrunta dinastiile absolute din întreaga lume!
Asasinarea si razboaiele de succesiune au fost, de asemenea,
ceva obisnuit si printre familiile care guvernau Europa.
Singurul lucru care a fost într-adevar singular in cazul lui Aurangzeb,
a fost gustul lui pentru eliminare.
Aurangzeb va domni 50 de ani, o jumatate de secol,
imprimandu-si personalitatea aspra si fanatica asupra tarii.
Versiunea Aurangzeb a islamului a implicat distrugerea templelor hinduse,
crearea unui sistem de cenzura si multe lucruri au fost interzise.
A interzis alcoolul, desigur.
A terminat cu marea traditie a picturilor frumoase.
Dar el a interzis, de asemenea, dansul.
A interzis scrierea documentelor istorice.
Chiar la propria sa curte a interzis muzica.
Când Aurangzeb si-a vazut muzicienii carandu-si instrumentele tacute
si i-au spus ca linistea le-a ucis muzica si acum le îngroapa,
le-a replicat dispretuitor ca spera ca le vor îngropa foarte adânc.
În cele din urma, conducatorii absoluti tind sa se transforme in tirani.
Tentatia de a-i închide pe oameni, sa interzica lucruri, este irezistibila.
Aurangzeb a plonjat India într-o batalie de 26 de ani
pentru a distruge orice rival în partea sudica hindusa.
A cladit cel mai intins imperiu din istoria Indiei.
Dar cu un pret teribil.
Aurangzeb a adus Imperiu Mogul la marginea falimentului,
Era atat de slabit, încat, curând dupa aceea,
britanicii "au spart usa cu piciorul" si au preluat India.
Regimurile absolute tind sa se prabuseasca din acelasi motiv:
în cele din urma cineva are grija sa conduca imperiul pe un drum dezastruos.
Si luandu-i partea, poate ca Aurangzeb în cele din urma a înseles acest lucru.
Pe patul de moarte, a zis fiului sau:
"Am venit singur si ma duc ca un strain."
"Nu stiu cine sunt sau ce am facut."
Confiscarea britanica a Indiei se va face extrem de repede.
Dar, în acelasi timp, si ei au primit un soc teribil.
Acum, ideea unei monarhii absolute britanice, disparuse de mult.
Un razboi civil, iar apoi o revolutie pasnica, au adus ceva nou:
partidele politice.
Voturile si libertatile protejate de Parlament, domneau în acele zile aici.
Britanicii au început sa se mândreasca cu libertatea si libera exprimare.
Un mic defect în sistem, cu toate ca ei colonizasera restul lumii,
a facut ca aceasta mare inventie britanica sa nu fie exportabila.
În 1773, ceea ce avea sa devina Statele Unite ale Americii, consta din 13 colonii britanice.
Oamenii de aici se credeau ei însisi britanici.
Si erau condusi de instante care foloseau legi britanice
saturate de ideile iluminismului britanic de libertate.
Dar americanii erau guvernati de un parlament din Londra
în care nu aveau nici o reprezentare politica.
Si multi erau nemultumiti de aceasta.
Evenimentele au inceput pe un chei din Boston, Massachusetts,
din cauza unui scandal despre taxe si ceai.
Ceaiul era de departe cea mai populara bautura a zilei.
Iar britanicii au impus o taxa pe tot ceaiul venit din cele 13 colonii.
Nu era o taxa foarte mare.
Si de fapt, pretul ceaiului era in scadere.
Dar pentru americani, crescuti cu noile idei iluministe despre libertatea individului,
era o chestiune de principiu.
De ce trebuia ca Parlamentul londonez
care era la o departare de sase pâna la opt saptamâni de navigatie periculoasa,
unde nu aveau nici o voce si nici un vot, sa poata impune taxe oamenilor de aici?
În Boston, aceasta era vazut ca ceva chiar mai important decât ceaiul:
libertatea.
A protesta împotriva taxelor britanice devenise un hobby american major.
Si nimeni nu era mai dedicat la aceasta decât politicianul local, Samuel Adams.
Când a auzit ca 43.000 kg de ceai erau în drum spre Boston,
Adams a decis ca nici un gram nu ar trebui sa plece.
Nicio parte nu era pregatita sa cedeze.
La 28 noiembrie 1773,
prima din cele trei nave britanice, Dartmouth, intra în portul Boston.
Era incarcata pâna la refuz cu ceai din China, adus via Marea Britanie.
Bostonul se pregatea.
Timp de 20 de zile, nava a stat legata la doc,
în timp ce Adams a încercat sa-l convinga pe capitan
sa se întoarca si sa duca ceaiul inapoi, în Marea Britanie.
Dar guvernatorul pro-britanic din Boston a refuzat sa dea permisiunea navei sa plece.
Impas !
Rebeliunea plutea în aer.
Adams nu a trebuit sa spuna prea multe pentru a incita multimea.
"Mafia." Multimea striga: "Afara cu mafia".
In tot Boston-ul, rebelii ies pe strazi si se îndrepta spre port.
Multi erau îmbracati ca indienii mohawk.
De ce erau îmbracati ca mohawk ?
Poate pur si simplu a fost doar o deghizare, dar putea sugera
si un simbol al americanilor liberi care stateau in picioare în fata tiraniei.
Daca este asa, era o ironie amara, deoarece mohawk in realitate
au fost bastinasii vânatori, a caror cultura si terenuri
au fost confiscate si distruse de colonistii americani.
Deci, era o lupta importanta pentru libertate, pentru imigrantii europeni.
Pentru nativii americani, a fost un dezastru.
În acea noapte, 342 de lazi au fost aruncate în apa.
46 tone de ceai au fost distruse,
in valoare de peste un milioane de lire sterline, astazi.
Petrecerea cu ceai din Boston
a pregatit scena pentru Razboiul de Independenta al Statelor Unite ale Americii.
Acest razboi va dura opt ani.
In cele din urma, în 1783, cele 13 colonii isi câstiga independenta fata de Marea Britanie.
Statele Unite ale Americii erau acum libere
pentru a creea un nou model de societate si politica.
Declaratia de Independenta spune:
"Subliniem aceste adevaruri de la sine întelese:"
"ca toti oamenii sunt creati egali,"
ca sunt inzestrati de Creatorul lor cu anumite drepturi inalienabile."
"Printre acestea sunt viata, libertate si cautarea fericirii."
Aici, într-un singur document, era toata esenta Iluminismului.
Pentru prima data în istorie,
libertatea si egalitatea au fost impuse ca baza a unui sistem politic.
Desigur, nu toata lumea poate fi egala sau libera.
Nu populatia bastinasa, nu negrii si nu femeile, indiferent de culoare.
Dar totusi, acestea sunt cuvinte remarcabile
si cu siguranta unele din pietrele de temelie ale lumii moderne.
Când Statele Unite si-au creat propriul sistem de guvernare,
esential, a ales un sistem parlamentar de reprezentanti alesi.
Puteri care începeau sa fie transferate poporului.
Si desi au existat unele discutii despre un posibil monarh american,
s-au orientat pentru presedinti alesi.
Si au facut foarte bine!
Înapoi în Europa, Franta lui Louis XVI,
poate nu cea mai "stralucitoare lumanare din candelabru",
a platit o avere pentru a-i ajuta pe americanii
sa câstige revolutia împotriva celui mai vechi dusman al sau:
britanicii.
Rezultatul?
Colapsul financiar al regimului lui Louis, care deja se clatina.
Si se pare ca nu isi dadea seama
ca ideile de libertate s-ar putea întoarce ca un bumerang din America la Paris.
Franta era aproape falimentara.
Dar majoritatea oamenilor care aveau cei mai multi bani, nobilimea si biserica,
nu plateau impozite.
Si astfel, în disperare,
Louis a chemat reprezentantii oamenilor de rând din Franta sa-l ajute.
Mare greseala.
Deoarece, pentru prima data, efervescenta majoritate se facea auzita.
În vara lui 1789, furia clocotinda si ura
au explodat pe strazile din Paris.
Pe 14 iulie, sute marsaluiau spre un simbol urât al puterii regale:
cetatea si închisoarea numita Bastilia.
Bastille avea doar sapte prizonieri, nici unul politic.
Multimea vroia în realitate magazia cu praf de pusca.
Asediatorii taie capul guvernatorului cu un briceag si defileaza cu el pe strazi.
Erau cu mult mai mult decât pur si simplu o multime.
Revolutia Franceza va fi condusa de negustori, jurnalisti si avocati.
S-au inarmat cu ceva mult mai periculos decât praful de pusca sau lancile:
ideile Iluminismului.
Liderii acestei revolte populare aveau intr-adevar idei revolutionare.
Foarte repede au anulat toate privilegiile aristocratiei.
Au insistat pe impozite echitabile,
si au atacat incredibil de bogata si puternica Biserica Catolica.
Mai presus de toate, au declarat drepturile omului:
egalitatea tuturor cetatenilor, dreptul la un guvern ales,
libertatea de exprimare si justitie dreapta.
Acestea au fost idealurile de la începutul Revolutiei Franceze.
Liberté.
Egalité.
Fraternité.
Ludovic XVI pierdea acum pe toate fronturile.
Dar pozitia lui nu era fara speranta.
Franta era înconjurata de alti conducatori absoluti
ale caror armate i-ar fi putut veni în ajutor.
Louis a decis sa evadeze impreuna cu spectacular de nepopulara sa regina:
Marie-Antoinette.
În noaptea de 21 iunie 1791, familia regala s-a strecurat din Paris,
deghizati, nu foarte bine, in slujitori, si au fugit spre frontiera.
Ar fi trebuit sa fie usor.
Era o lume în care doar cateva figuri erau recunoscute.
Dar la doar 65 km de frontiera,
un diriginte de posta local care servise în Cavaleria Regala, a recunoscut-o pe regina.
S-a uitat pe bani si acolo era fata împaratului pe o bancnota.
Regele si familia sa au fost adusi înapoi la Paris în dizgratie.
Trecerea de la puterea absoluta la irelevanta absoluta, era facuta.
De acum înainte, regele era doar o figura patetica.
În septembrie 1792, Franta se declara republica.
Si in aceeasi iarna, Louis a fost judecat pentru tradare.
În ceea ce priveste verdictul, nu era nici o îndoiala.
La 21 ianuarie 1793, la ora noua dimineasa,
Ludovic XVI a fost condus pe strazile din Paris...
pentru a satisface si mai clar critica sa de pâna acum.
Aici, ghilotina a fost pusa la munca, doar timp de noua luni.
A fost un produs al idealurilor revolutiei:
umana, eficienta si rapida.
A fost promovata, nu inventata, de Dr. Joseph Guillotin.
"Acum, cu masina mea", a spus el,
"iti pot taia capul cat ai clipi din ochi, fara sa simti nimic."
A fost, de asemenea, extrem de democratica:
ucigand si oamenii de rând si nobilii, în acelasi fel.
Acum, aceasta masina democratica de ucis
era pe cale sa taie o felie mare de 1.000 ani de monarhie franceza.
Louis si-a sustinut nevinovatia si si-a iertat dusmanii.
Dar ar fi putut sa-si salveze sufletul.
Executarea lui Ludovic XVI a îngrozit monarhiile din Europa,
si curând Franta a fost încercuita de armate ostile.
La inceput, preturile la alimente au crescut, multimea s-a revoltat.
Si în Adunare, factiunile se luptau intre ele.
Cele moderate s-au asezat in partea dreapta a salii
iar extremistii in stânga.
De unde si astazi folosim cuvintele "stânga" si "dreapta" în politica.
În cele din urma, în vara lui 1793,
fractiunea extrema iacobina a preluat controlul.
Revolutia a decazut în teroare.
A fost condusa de naiva idee ca totul poate începe de la zero...
...si sa-si croiasca propriul drum spre o lume mai buna.
Extremistii au transformat idealurile înalte ale revolutiei
într-o arma de distrugere a inamicilor lor.
Un grup de revolutionari denunta pe altul.
În loc de domnia ratiunii, era ceva care semana cu domnia isteriei si paranoei.
Peste tot în jurul Paris-ului, erau oameni care asteptau sa-ti bata in usa
si strazile orasului erau pline cu sânge.
Se crede ca 40.000 oameni au murit în ceea ce este cunoscut pur si simplu ca...
...teroare.
În cele din urma, în 1799, armata a preluat controlul asupra tarii.
Conducator era un general parvenit, pe nume Napoleon Bonaparte.
Ambitia lui: nelimitata.
În 1804, l-a invitat pe Papa sa-l unga împarat al Frantei
într-o ceremonie extravaganta în catedrala Notre-Dame.
Napoleon l-a lasat pe Papa sa astepte in frig timp de mai multe ore ...
... inainte de a se încorona el însusi.
În istorie, aparitia unui om mic sub o palarie mare, rareori este o veste buna.
Puterea absoluta se intorsese!
Cu încoronarea lui Napoleon, revolutia se terminase.
Lumea a mai vazut multe revolutii de atunci, care doar au urmat de multe ori acelasi model:
idealism, apoi extremism.
Revolutia începe sa-si manânce proprii copii,
pâna cand în cele din urma, epuizata, lasa fraiele puterii în mâinile militarilor duri.
Si totusi, în ciuda acestui ciclul îngrozitor, revolutiile continua sa vina,
de multe ori conduse de aceleasi idealuri ca si în aceasta prima revolutie,
facuta si apoi ucisa de populatia Paris-ului.
Peste Canal, conducatorii politici din Marea Britanie au fost oripilati de Revolutia Franceza.
Britanicii aveau o idee foarte diferita despre libertate.
Si vor duce razboaie lungi pe mare si pe uscat împotriva lui Napoleon ca sa le apere.
Dar cele mai înalte idealuri ale Iluminismului britanic vor fi uitate
cand vor explora lumea si vor întâlni noi popoare.
Aborigenii australieni erau vanatori-culegatori nomazi.
În sec. XVIII, erau maxim un milion, vorbind aproximativ 250 de limbi diferite.
Locuiau aici de aproximativ 50.000 ani.
Restul istoriei umane nu le era cunoscuta deloc.
Apoi, creaturi ciudate albe au aparut.
În 1770, capitanul James Cook a descoperit New South Wales
si l-a revendicat pentru Marea Britanie.
Un navigator genial, Cook provenea dintr-un mediu modest.
Si i-a admirat foarte mult pe localnici pentru lipsa lor de lacomie materiala.
"Nu au nevoie de case mari si nici de obiecte de gospodarie", scria el.
"Si cu o clima minunata, nu au nevoie nici de haine."
Nobili salbatici!
Dar Cook era un slujitor al Coroanei Britanice.
Si dupa pierderea coloniilor americane,
Marea Britanie avea nevoie disperata de alte teritorii unde sa-si arunce condamnatii.
Prima asezare europeana în Australia a fost un lagar de închisoare.
A fost numit dupa ministrul de interne britanic, Viscount Sydney.
Dar aceasta a fost, de asemenea, si un proiect Iluminist.
Marea Britanie avea aproximativ 200 infractiuni pedepsite cu moartea.
"Perdeaua" de sute de oameni, inclusiv femei si copii,
alcatuiau o societate iluminista gretoasa.
Trimiterea condamnatilor peste mari, parea mult mai umana.
Si asa au ajuns în Australia oameni ca Elizabeth Powley,
care furase câtiva shilingi, valoarea unei slanine si cateva stafide.
Si James Grace, care furase zece metri de panza si o pereche de ciorapi de matase.
Avea 11 ani.
Capitanul Arthur Phillip a fost primul guvernator al Australiei.
Impusese un regim dur condamnatilor.
Dar atitudinea lui fata de aborigeni era mai binevoitoare.
Popoarele bastinase erau respectate, studiate si întelese.
Guvernatorul Phillip era un om iluminat,
convins ca nu ar trebui sa existe sclavie în acest teritoriu nou
si ca bastinasii trebuiau sa fie tratati cu respect.
De fapt, el primea instructiuni personal de la însusi regele George III, care vroia ca
"toti subiectii nostri sa traiasca în prietenie si bunatate cu bastinasii."
Incapabil sa-i convinga pe aborigeni sa intre în contact cu el,
Phillip a încercat ceva care nu era, probabil, atât de dragut.
Omul rapit avea 26 de ani, pe nume Bennelong.
Phillip a vrut sa-l învete limba engleza pentru a putea comunica direct cu aborigenii.
Bennelong a devenit un intermediar, care lega cele doua lumi diferite.
I-a încântat pe britanici cu simtul umorului si cu cântecele si dansurile.
L-a introdus pe guvernatorul Phillip in limba si obiceiurile poporului sau.
In schimb, Phillip l-a invatat engleza si bunele maniere.
Și ceva neașteptat s-a întâmplat între acești doi barbati foarte diferiti:
au devenit prieteni adevărați.
În ziua de Crăciun, 1789,
Bennelong îmbrăcat în uniforma oficială a Marinei britanice,
se bucura de cina de Craciun de broasca testoasa impreuna cu căpitanul Phillip.
Dar, după șase luni Bennelong a dispărut.
I-au trebuit lui Phillip patru luni ca să-l regăseasca.
Bennelong a fost de acord sa se întoarca,
dar mai intâi, obiceiul aborigen cerea razbunare împotriva rapitorilor lui.
Remarcabil, guvernatorul Phillip nu riposteaza.
El a înseles de ce fusese atacat, si prietenia sa cu Bennelong a fost reinodata.
Bennelong i s-a alaturat la Sydney.
Britanicii i-au construit lui Bennelong chiar si o casa.
Era asezata în locul in care este acum... Casa Operei din Sydney.
Bennelong a fost primul aborigen care a intrat de buna voie in randul britanicilor.
Dar el va fi urmat de multi altii.
Aceasta ne duce cu gandul - macar inceputul ei -
la un mare triumf al Iluminismului.
Colonia britanica a continuat sa se dezvolte.
Cam 165.000 detinuti au fost trimisi înainte ca sistemului sa i se puna capat, în 1850.
Dar a fost un dezastru pentru aborigenii.
Multi au devenit dependenti de alcool si tutun.
Se estimeaza ca aproximativ 20.000 aborigeni au fost ucisi în luptele pentru pamant.
Zeci de mii au fost ucisi de bolile europene.
Oriunde Iluminismul european a venit peste vanatorii-culegatori,
ei s-au adaptat remarcabil de repede
de la a-i privi cu curiozitate si uimire la a-i vedea ca o gloata uman.
De îndata ce lacomia si patriotismul lor lovea,
au fost pur si simplu marginalizati, dati la o parte, chiar exterminati.
E foarte greu de înteles cultura altcuiva când esti preocupat sa ii iei pamantul.
Cel putin britanicii au fost determinati sa nu existe sclavie în Australia.
Dar ce s-a intamplat cu marii lor dusmani, francezii?
Versiunea lor revolutionara de Iluminism, de egalitate a omului,
s-a raspandit de asemenea dincolo de Europa.
Dar aceste idei s-au ciocnit cu cea mai murdara pata de pe constiinta Europei.
Pâna la sfârsitul sec. XVIII, comertul cu sclavi din Africa
a fost înradacinat ca parte a sistemului economic mondial.
12,5 milioane de africani au fost smulsi din familiile lor
si transportati în conditii îngrozitoare peste Atlantic.
Sclavii au fost pusi la munca pe plantatiile din America si Caraibe.
Rata de deces era teribila.
Infierarea, biciuirea si torturile de nedescris erau obisnuite.
Sclavia este aproape la fel de veche si raspandita ca însasi civilizatia.
Ce a facut comertul atlantic cu sclavi diferit, a fost pur si simplu dimensiunea sa.
Aici, în America, aveai suprafete nelimitate de teren ieftin,
iar în Europa, aveai o insatiabila dorinta de zahar, cafea si tutun.
Pentru a le satisface pe amandoua, ai nevoie de forta de munca foarte ieftina:
ai nevoie de sclavi africani.
Resturile putrezite ale marilor plantatii de sclavi puncteaza inca coasta Atlanticului.
Sclavia a produs o enorma problema morala tarilor europene,
carora le placea sa gândeasca despre ele însile ca sunt iluminate.
Dar sistemul era fabulos de profitabile,
remodeland orasele din Europa si construind averi uriase.
Parea prea puternic ca sa fie rasturnat, prea mare pentru a esua.
Dar vestea despre Revolutia Franceza a avut un efect incendiar
pentru sclavii din colonia franceza Saint-Domingue,
cunoscuta acum sub numele de Haiti.
Sute de mii de sclavi au murit aici.
Conducatorii sclavilor au folosit ceremoniile voodoo ca o acoperire
pentru a-si pune la punct revolutia.
În noaptea de 14 august 1791,
un grup de sclavi s-a întâlnit cu marele preot voodoo, Boukman Dutty.
I se spunea Boukman (Omul Satului - creola), pentru ca stia sa citeasca.
El amesteca gândirea revolutionara franceza cu religia africana si a cerut sclavilor:
"Ascultati vocea libertatii din inimile voastre."
Pentru a pecetlui ceea ce era un plan disperat si periculos,
Boukman a baut sângele unui porc sacrificat.
Revolta sclavilor haitieni a început.
În câteva saptamâni, 100.000 sclavi se revolta.
4.000 de plantatori albi au fost ucisi.
Sute de plantatii au fost arse din temelii.
Proprietarii plantatiilor franceze bat in retragere.
În noiembrie, Boukman Dutty a fost capturat si ucis.
Dar revolta deja se raspândise.
În Franta, o lupta feroce a izbucnit între cei care sustineau
ca sclavia era o pata pe idealurile Revolutiei
si cei care spuneau: "Stai putin, Franta are nevoie de bani."
Ghici ce argument a câstigat!
Revolutia sclavilor, tot mai amara, tot mai complicata, se târa.
Omul care a adus în cele din urma libertatea sclavilor
a fost el insusi un sclav si un geniu militar.
Numele lui era Toussaint L'Ouverture.
Haiti a ramas înca oficial colonie franceza,
dar Toussaint a mers mai departe cu propria constitutie liberala si optimista.
"Cred prea mult în drepturile omului", a spus el,
"ca sa pot crede ca în natura exista o culoare superioara alteia."
"Pentru mine, un om este doar un om!"
Haiti lui Toussaint insemna doar un trai mai bun.
A fost "un trai un pic mai bun" scurt, pentru ca Napoleon a trimis cea mai mare armata
expediata vreodata de Franta cu vaporul, pentru a zdrobi rebeliunea sclavilor.
Toussaint a fost pacalit sa se predea singur si a murit de frig într-o închisoare franceza.
Dar, în Haiti, luptele au continuat pâna in 1804,
când colonia in sfârsit si-a castigat independenta fata de Franta
si a constituit prima republica neagra din lume.
Revolta a deschis ochii europenilor asupra ororile sclaviei.
La trei ani dupa independenta lui Haiti, britanicii au abolit comertul cu sclavi.
Cea mai mare parte a lumii a urmat-o la scurt timp.
Sfarsitul comertului atlantic cu sclavi a fost o mare victorie pentru valorile Iluminismului.
Dar soarta lui Haiti a fost cruda.
Marile natiuni albe, ca Statele Unite cu noua sa constitutie nobila si Republica Franceza,
"au lasat balta" tânara republica neagra.
Economia ei s-a prabusit, si tiranii îngrozitoare au urmat.
Astazi, nobilul vis republican al lui Toussaint
este unul din cele mai sarace si mai mizerabile locuri de pe planeta.
Iluminismul ne-a învatat ca toti barbatii si femeile sunt frati si surori: idealuri nobile.
Dar ele au fost devansate de cererile mult mai urgente de bani, putere si lux.
Peste tot, cele mai pure idealuri politice ale Iluminismului
par a fi corupte de lacomia pentru pamant si profit, sau aluneca spre extremismul sângeros.
Ai putea concluziona ca in Era Ratiunii a fost foarte multa ipocrizie.
Din fericire, a fost mai mult Iluminism decât putere politica.
În vara lui 1757, în Wotton-under-Edge, în Gloucestershire,
un baiat în vârsta de opt ani, numit Edward Jenner,
a fost dus intr-un loc cunoscut ca fiind o casa a bolnavilor.
Se confrunta cu o încercare medicala oribila.
Timp de patru saptamâni, a fost infometat si a sângerat cu lipitori.
Apoi, doctorul a trecut la treaba.
I-a introdus mici bucati de variola uscata in rani.
Era o procedura periculoasa.
Variola cauza mai mult de unul din sapte decese in lume.
I-au aparut basici pe tot corpul,
inclusiv in gura si in gât, ceea ce facea imposibil înghititul.
Un numar imens de oameni ramaneau cicatrizati pe viata.
Dar doctorul încearca sa il ajute pe Jenner.
Din cele mai vechi timpuri, in toata lumea,
medicii stiau ca pacientii infectati cu o cantitate foarte mica de variola,
putea sa-i protejeze împotriva bolii si ca de obicei aceasta functiona.
Dar era o problema:
DE OBICEI functiona!
În unele cazuri, în afara de faptul ca era un proces foarte neplacut,
pacientul primea o variola veritabila cu toate cicatricile ei
si deveneau orbi sau chiar mureau.
Astfel, avand cele mai bune intentii,
doctorii se jucau cu viata tinarului Jenner.
Si Edward Jenner a fost unul dintre cei norocosi.
Crescand, a devenit un iluminist, un medic de tara cu o minte iscoditoare.
Era fascinat de toate stiintele.
În felul lui, la fel de pregatit ca si Galileo
de a contesta ideile preconcepute si de a calatori în necunoscut.
Si obsesia lui era de a gasi un leac fiabil si sigur pentru variola umana.
Într-o zi, o laptareasa localnica i-a spus ca, deoarece ea a suferit deja
de variolei inofensiva a vacii, ea nu va avea niciodata variola umana.
Jenner s-a întrebat daca aceasta legenda locala de la tara ar putea fi cheia.
Si asa a început Jenner sa calatoreasca prin împrejurimi,
incercand sa-i gaseasca pe cei care fusesera infectati cu variola vacii.
Si desigur, toti i-au confirmat ca nu au mai avut apoi variola umana.
Si asa s-a convins ca era ceva în variola vacii care i-ar putea apara de variola umana.
Dar cum sa testeze acest lucru?
Trebuia sa gaseasca pe cineva, infectat cu variola vacii,
pe care apoi sa-l infecteze cu variola umana.
Interesant!
Periculos!
Posibilitatea de a-si testa teoria a venit în vara lui 1796,
când o mulgatoare locala a venit la el cu variola vacii.
Jenner a luat putin puroi de pe basicile mâinii ei.
Apoi l-a luat pe fiul gradinarului sau, James Phipps...
...si l-a infectat cu variola vacii.
Phipps a fost doborât de o boala usoara...
...Jenner l-a lasat sa se vindece...
... iar apoi intentionat, a infectate baiatul cu variola umana.
Astazi exista argumente feroce
privind etica folosirii animalelor in experimentele medicale.
În timpul lui Jenner, doar luand un baiat din clasa muncitoare si folosindu-l,
pare sa nu fi cauzat nici un comentariu.
Din fericire, tânarul James a recuperat.
A devenit imun.
Si astfel, în aceasta casa, a avut loc prima vaccinare din lume.
Cuvantul vaccinare vine din latina, "vacca", vaca.
Spre deosebire de Galileo,
Edward Jenner a trait într-o societate unde ideile circulau liber.
Cartea sa in care descria vaccinarea, a avut un succes urias.
Vestea buna s-a raspândit pretutindeni.
Napoleon si-a vaccinate întreaga armata si i-a dat lui Jenner o medalie.
În America, presedintele Jefferson si-a vaccinat servitorii.
Si descoperire lui Jenner curand salva vieti in întreaga lume.
Aproape 200 de ani mai târziu, în 1980,
Organizatia Mondiala a Sanatatii a anuntat eradicarea completa a variolei.
E singura boala umana care a fost stearsa de pe fata Pamântului.
În timpul vietii lui Jenner, politicienii au declarat drepturile omului.
A fost o perioada de o extrema violenta politica,
în care pe continent, zeci de mii au murit în numele libertatii.
Si totusi Edward Jenner, un adevarat copil al Iluminismului,
folosindu-si doar propriile puteri de observatie, libertatea de a publica, discuta si testa ideile,
a facut mai mult pentru fericirea umana decât toti politicienii la un loc.
Nici un om in istorie nu a salvat mai multe vieti
decât acest doctor de tara simplu, din Gloucestershire.
În urmatorul episod:
Triumful industriei,
lupta pentru Africa...
... si lumea se împotmoleste în razboi.
Daca doriti sa stiti mai multe despre trecut, puteti comanda brosura gratuita numita
"Cum sa stiu despre aceasta?"
Doar telefonati la:
Sau duceti-va pe:
si urmati link-urile Open University.
(: SDR :)